(musikk)
(sang)
Sandnesstrand er neste stoppested, ikke sant?
- Skal De av der? - Ja.
- Hva heter De, da? - Joachim Bris.
- Det kommer vel noen og henter Dem. - Jeg håper da det.
Det pleier å komme noen å hente folk. Men ikke ta det så tung.
- Tungt? - Det er et hyggelig asyl.
De kaller det "pleiehjem".
Jeg skal verken på asyl eller pleiehjem. Jeg skal besøke en venn.
- Jeg skal til godseier Riibe. - Så sier vi det.
Det blir ingen forskjell. De er like skrullete på godset som på asylet.
Men godseieren er ålreit.
Han driver gården så fint at det står i avisen om det.
Godseieren er en driftig kar, men mora hans, fru Margrethe, -
- og onkel Severin burde ha vært på asyl.
Vanner du blomstene, Esther? Men ikke nå i solsteika.
Det trodde jeg du visste.
Vær så god, svigermor.
- Onkel Severin. - God natt fru Bornemann.
Takk.
Å, vinduskonvolutt? Fy, da.
Takk.
Noe nytt?
Et nytt atombomeforsøk.
En koleraepedimi i lndia.
Hungersnød i Kina.
Jordskjelv i Japan. 2000 omkom. Nei, ikke noe nytt.
Hvordan går det med Wenches nyutklekkede kyllinger?
- En er død. - Stakkars liten. Da er det bare 11.
De skriver om en ny traktor.
- Kanskje det er noe for Hartvig. - Nei, ikke flere maskiner her.
Det er bensinlukt nok som det er.
Han vurderer å selge noen av hestene, men ikke så lenge jeg lever.
Er den så mange? De er det på tide å få meg en sherry.
- Jeg henter den. - Å, nei. Ring på piken.
- Jeg kan da gjøre det. - Så gjør jeg det selv.
Margrethe, jakken din har hengt seg opp.
Så la den bare henge, din pedant.
- Noe interessant? - Det er fra mor.
Fra din mor? Jasså.
Hvorfor ber du aldri din mor hit ned, Esther?
- Har ikke Hartvig foreslått det? - Ofte.
Men jeg tror ikke mor ville finne seg til rette her.
- Vær så god. - Takk.
Esther, er du sprøyte gal.
Å. Jeg skal sette den på plass.
- Hvor er Hartvig? - Han holder vel på med sitt.
Nei, den får ikke nok. Må vel skifte dyse.
Ta av forgasseren og se på den.
- Kan vi ikke få tak i en mekaniker? - Og vente til neste uke?
Død og pine, er det så seint? Morn så lenge.
Å er du der?
- Hvorfor er du slem mot Esther? - Er jeg det?
Du gjør alt du kan for at hun skal føle seg overflødig.
I huset er hun overflødig.
Men kanskje ikke for Hartvig. Det varer nok ikke.
Hvorfor skulle det ikke vare med Esther og Hartivg?
Hun er ikke en av oss. Hun er en sigøyner som har slått seg ned.
Det varer aldri. Hun skal videre.
En sigøyner.
- Hun tok min sønn for pengene. - Hva vet du om det?
Jeg er den eneste her som vet noe om noe.
Sitt rolig.
Er det av hensyn til meg at du tar de andre med?
- Skifter du? - Ja, midt i arbeidstiden.
- Hvorfor det, da? - Jeg skal på stasjonen.
- Jeg har bare 17 minutter. - Hva skal du der, da?
Det skulle du bare vite.
- Skal du treffe noen? - Kanskje. Det er en overraskelse.
- Til meg? - Vent og se.
Ha det så lenge.
Vedder du?
Hallo. Kan dere si meg veien til Riibe?
Til godseieren? Er du sikker på at du skal til godset?
- Selvfølgelig. - Jeg kunne banne på...
- Kan du si meg veien? - Det er bare å følge til høyre.
- Har du det travelt? - Ja, jeg her det.
- Vær litt hyggelig, Wenche. - Slipp.
- Du kan det. Når du er blid. - Slipp, ellers slår jeg.
Du er fryktelig farlig, men ikke med pisken.
- Hvorfor ikke? - Du er da ikke sadist.
Unnskyld meg... Preben?
- Joachim. - Bor du her?
Jeg sover på pensjonatet, men er mest på godset.
- Kom du med båten? - Ja, jeg skal til Riibe.
Det har jeg ikke hørt. Og så kom ingen å møtte deg?
Hun som red der... Var ikke det Wenche Riibe?
- Kjenner du henne? - Jeg traff henne i Paris.
- Jeg visste ikke at hun var her. - Jo, hun er her.
- Si meg... - Pass deg for Wenche.
- Hun er farlig. - Ja, jeg så hun truet deg.
Du får passe deg der. Er det langt å gå?
- 10-12 minutter. - Kan du ikke hjelpe meg?
Men jeg har ikke tid.
Men jeg kommer så fort jeg kan. Jeg må se hvordan dette går.
Du er jo Esthers gamlekjæreste.
Fine saker. Brennbare saker.
Akkurat noe for meg. Ha det så lenge.
Tu-de-lu.
Det går en snarvei langs stranden.
Du kan ta en snarvei langs stranden.
(toget tuter)
Stasjonsmester? Kom det noen med toget nå?
Ja, det kom et par stykker.
Jeg skulle møte en venn av meg.
En flott kar i trettiårene. Litt av en verdensmann.
En sportsmann. Sprek kar.
Noen hjemme?
Nei. Absolutt ikke. Jeg regner med at det er en spøk.
Hva?
Var det Dem jeg sa "hva" til?
Nei, jeg deltok ikke i samtalen.
- Hvem er De for en? - Mitt navn er Bris. Joachim Bris.
- Er Du sikker på det? - Ja, jeg skal være her et par uker.
- Skal De det? - Ja, han har invitert meg.
- Det har jeg ikke hørt noe om. - Ikke De heller?
De kommer vel ikke borte fra...
- Jeg kommer rett fra båten. - Å, da så.
Jeg heter onkel Severin. Etternavnet kjenner De.
- Vil De ha et glass sherry? - Mange takk.
- Help yourself. - Takk.
Kunne De være så snill å flytte Dem litt?
Jo, gjerne det.
Takk skal De ha. Jeg har en utpreget sans for symmetri.
Når De sitter der og jeg sitter her, så velter hele verandaen.
- Har De ingen følelse av det. - Jeg kan ikke si det.
- Hva var navnet Deres igjen? - Joachim Bris.
Det lyder så kjent. Har De vært straffet?
Nei, ikke ennå.
- Er De politiker? - Nei.
Men De har vært i avisene, så De må ha gjort noe.
Det stemmer det.
- Jeg er forfatter. Er det ikke fælt? - Jo da.
Skål likevel, da.
Så De er forfatter. Da kjenner De vel menneskene.
- Vel... - Det må De hvis De er forfatter.
Men først bør en vel lære seg selv å kjenne.
Kjenner De fru Bornemann?
Fru Bornemannn? Nei, jeg tror ikke det.
En svært intelligent dame. Eldre årgang.
Jeg tar gjerne morgenturen min i hennes behagelige selskap.
Jeg kom til å tenke på en ting hun sa i dag.
"Det tar sin tid, men etter som livet og årene forsjofler en, -
- lærer man omsider seg selv å kjenne."
"Men," sa hun, "da er det ikke lenger bryet verdt å bli kjent."
Si meg. Har De inntrykk av at jeg er gal?
- Ja. Hva? - Jeg er egentlig ikke det.
Det er bare litt innviklet i øverste etasje.
Det var bare litt støv. Ble De redd nå?
- Nei da, bare hyggelig. - Jeg er ikke farlig for sikkerheten.
Og det er bare periodisk. Det er sjelden det tuller seg til.
Der kommer min niese, frøken Riibe. Det er forfatteren Joachim Bris.
- Jeg kjenner Joachim. - Du får ta deg av gjesten vår.
- Blir du til middag? - Ja, takk.
Din bror har invitert meg.
Visste ikke du det heller? Det er ikke noe De har innbilt Dem?
- Ikke tull, onkel. - Da har jeg ikke noe her å gjøre.
- Takk for sist. - I like måte.
Det er merkelig at Hartvig ikke er her.
Jeg visste ikke at du var her nå.
Jeg skal finne Hartvig og Esther og gjøre i stand et rom til deg.
Mange takk.
Wenche, bare et øyeblikk. Jeg skulle absolutt...
Der er jo Esther.
Joachim!
Så hyggelig av deg å stikke innom. For en god idé.
ldé? Din mann har invitert meg.
Hartvig? Overraskelsen altså.
- Hei. - Hei, Preben.
- Her har dere meg igjen. - Ja, det ser jeg.
- Jeg kunne ikke komme før. - Jeg klarte det jo.
Det går an å bo på pensjonatet når man har godset til fonøyelsespark.
Jasså? Slabbedasken er på plass. De tar til takke, hører jeg.
- Ja, Deres nåde. - En likesinned person?
Får jeg presentere: Forfatteren Joachim Bris.
Fru Riibe, godsets nådige herskerinne.
Ingen tilleggsbetegnelser, takk. Hva var navnet Deres?
Joachim Bris.
Har De også tenkt å reke rundt dag ut og dag inn?
- Ja takk, en fjorten dagers tid. - Han skal til asylet.
- De ville ikke bo her? - Jo.
Jeg tror jammen meg personen er frekkere enn slabbedasken.
Godseieren har invitert ham til å være her en måned.
- Det har jeg ikke hørt noe om. - Det forbauser meg ikke.
Dere er gamle venner. Sa du at Hartvig hadde invitert personen?
- Hartvig og jeg. - Hartvig og du. Ja visst.
- Det var ei vemmelig gammel dame. - Men det er moro å erte henne.
- Hva er det med deg? - Ikke noe.
Du som pleide å le av alt.
Jeg kunne ha lyst til å klemme og kysse dere begge.
Meg også.
- For sent. - Hva i all verden...
- Velkommen, Bris. - Takk. Tusen takk.
Jeg var på stasjonen for å hente deg.
Jeg skrev at jeg tok båten i stedet.
- Jeg har ikke fått noe brev. - Å nei, det har jeg glemt.
- Hvem skal ha det? Du eller Joachim? - Jeg elsker å lese andres brev.
- Rommet er klart. - Tusen takk.
- Bagasjen din. - Selvfølgelig.
Hartvig, jeg vil snakke litt med deg. Wenche klarer det der.
Wenche?
Du ville vise meg skurtreskeren.
Vil du nå da? Så moro, kom.
(plystrer)
(motorrus)
Den både tresker og skjærer. Den presser halm og renser kornet.
Den kan treske opp til 150 mål hvete på to dager.
Ikke dårlig, hva?
- Hva mener du med dette? - Kornet føres oppover.
- Hva mener du med dette? - Overraskelsen.
Og kommer ut i sekkene her. Er det ikke hyggelig?
- Jo, hvis han hadde kommet ubedt. - Han ble glad da jeg inviterte ham.
- Her kommer halmen og stråene. - Hold opp, da.
- Du spurte om å vise meg. - Det var for å få deg for meg selv.
- Så du har ingen interesse av... - Ikke i det hele tatt.
Jeg vil vite hvorfor du invitere Joachim uten å fortelle det til meg.
Hver gang jeg foreslo at du skulle invitere noen av dine gamle venner, -
- har du sagt nei. Så da måtte jeg gjøre det uten å spørre.
Men hvorfor er det så viktig at mine gamle venner kommer hit?
Det er enkelt. Jeg tok deg bort fra Oslo og alt livet der.
Din far var en berømt maler. Du hadde masse morsomme venner.
Du traff mange mennesker.
Om kvelden, ja. Om dagen jobbet jeg på kontoret.
Du var i vinden. Du danset og flørtet.
- Ja. - Og her har du bare meg.
- Bare deg? Det var da beskjedent. - Jeg er ikke beskjeden...
Dessuten har jeg jo Preben også.
- Er ikke han bra nok? - Han er en hyggelig gutt.
Skal det være noen spenning, så må det være en liten mulighet for...
- Men Preben? - Det er derfor du inviterte Joachim?
Vel, Joachim Bris var den i gjengen du flørtet mest med, hva?
- Jeg flørtet med så mange. - Men du var forelsket i ham.
Helt til erobreren kom og slo alle de andre.
(klokke kimer)
Middagstid. Det er best vi går. Mor er så nøye på det.
- Ja da, bare spring du. - Men, Esther...
Den Bordeauxen gir oss ære. Den svøper sjelen i silke.
- Hvis du har en sjel, da. - Har du ikke sjel, onkel?
Jeg hadde, men som årene går tar en jo litt lettere på ting.
Og så pipler vel sjelen så smått ut av en.
Fru Bornemann sa det.
- Slutt med fru Bornemann. - Skål, svigerinne.
- Drikk med måte. - Da drikker man mindre enn man vil.
Hvorfor skal man drikke, da? Herr forfatter.
Jeg er forestår vinavdelingen her. Jeg forvalter livsglede.
Det er tryggere å ha avvæpnede folk til den slags.
Som man bruker evnukker i haremer. De forgriper seg ikke på varene.
- Hva er det for usømmelig tale. - Jeg siterer bare fru Bornemann.
- Hvem er denne fru Bornemann? - Bare en fantasifigur som han liker.
- Fru Bornemann må være merkelig. - Ingen kan måle seg med henne.
- Si meg hva de heter igjen. - Slabbedasken.
Får du ikke middag på pensjonatet ditt?
Jo da. Hver morgen spør jeg hva vi skal ha.
I dag var det makrell. Kylling er bedre.
- Fru Bornemann er vel enke? - Jo, enke. Hun har sorg.
- Du burde trøste henne. - Bare jeg kunne. Men hvordan?
- Gift Dem med henne. - De sier noe.
Men ekteskapet...
Så lenge en elsker eller tilber en kvinne, så er hun alle kvinner.
Gifter man seg, er hun bare en, og kanskje en for mange.
- Noterer du det tøvet? - Nei, jeg...
Jeg... Deilig mat.
Jeg leste noe om ekteskapet i en roman.
"Kjærligheten er en reise," sto det. "Men ekteskapet er en havn."
"Og når man har kommet dit, er reisen over."
- Hvem har skrevet det? - Han der.
- Nå sitter du fint i det. - Jeg skrev det for å tjene penger.
- Hvorfor skulle du ellers gjort det? - Det er en drittbok, Wenche.
Det snakkes mye om ekteskapet.
Nå til dags går man ut og inn av det som en spisevogn.
"Vær så god. Neste bordsetning."
Det kan jo ha sine fordeler.
- Skål, Esther. - skål, Joachim.
Du ser storartet ut. Ikke det minste frue.
Ekteskapet har gått sporløst hen over min svigerdatter.
Mor!
Er alle forsynt?
- Ikke ta dette så tungt. - Må jeg ikke?
Mor er gammel og har stivnet. Hun snakker fritt.
Tenk om hun en gang kunne si noe vennlig til meg.
Ja, jeg skal snakke med henne.
Du? Det er din skyld. Hun er giftig fordi du har dratt Joachim hit.
Det er det samme hver dag, og snart orker jeg ikke lenger.
Unnskyld. Det er noe galt med Sleipner.
- Har du ringt dyrlegen? - Jeg ville gi deg beskjed først.
Ring du. Jeg kommer senere.
Gå og se til Sleipner.
- Det er over. Jeg er rolig nå. - Er du sikker?
Ja, du blir ikke rolig før du har vært hos Sleipner.
- Jeg vil gjerne være alene nå. - Som du vil.
(gitarklimpring)
- Skriver du noe nå? - Ja, jeg holder på med en komedie.
At du tør. Skriv heller en tragedie.
Da blir du anerkjent. Da er du dyp.
- Men komedie er ikke kunst. - Mener du det?
Nei, ikke jeg, men folk syns det er finere å ha det vanskelig og trist -
- enn å ha det godt.
- Sånn som du har det. - Som vi har det. Skål.
- Presenter gevær! - Ingen ovasjoner, takk.
Som Deres nåde befaler.
- Du virker så urolig. - Jeg lurte på hvor Wenche ble av.
Hun følte seg ikke vel, så hun gikk og la seg.
Dette er uhyggelig. Først Sleipner, så Esther og nå Wenche.
- Jeg håper ikke det er smittsomt. - Hvis du er redd, kan du gå hjem.
Takk for din omtanke, men jeg tar sjansen.
Black and White er en utmerket motgift.
Esther?
(hanegal)
(sukker)
Syns du det ser sånn ut?
- Kollen der borte er ikke firkantet. - Det avhenger av øyet som ser.
- Det spiller ingen rolle uansett. - Da skjønner jeg ikke at du gidder.
Hva skal jeg gjøre, da? Jeg får ikke hjelpe til i huset.
Jeg får ikke vanne blomstene engang.
- Jeg er helt overflødig. - Men hva med Hartvig, da?
Jo da, men han jobber fra morgen til kveld.
- Du får overta. - Ja, det er lummert i dag.
Ja, det er lummert.
Om vi kunne få en liten syndeflod.
Biene svermer. De henger seg opp i et tre.
Gå og hent stigen.
- Wenche! - Ja, hva er det?
Biene svermer.
Har de hengt seg opp? Flott.
- Skal jeg hjelpe deg. - Dette greier jeg.
Gå og snakk med Esther. Det trengs.
Gi meg kurven.
Så hyggelig, Esther. Du har begynt å male igjen.
Nydelig.
- Du er så søt. - Igjen?
Hartvig, jeg er ikke noe flink.
Hvorfor er du så opptatt av disse fillebildene?
Jeg vil ikke at du skal oppgi din interesse for...
- Ditt talent, da. - Talent.
Hartvig, du snakker så mye om denne malingen min.
Det at jeg levde livet og var litt i vinden.
Jeg lurer på om det var det du ble forelsket i.
- I det? - Ikke i meg sånn jeg egentlig er.
En vanlig kontordame.
Ikke si sånt tøv. Du vet da godt at jeg...
- At du? - Ja, at jeg...
- Kom med det. - At jeg elsker deg.
- Var det så vanskelig å si det. - Midt på blanke formiddagen.
- Og gift er vi også. - Kyss meg, Hartvig.
Wenche!
- Wenche! - Hva er det?
- Hvordan ser du ut! - Blås i det. Jeg fikk biene.
- Morn. - Har du kommet deg opp nå?
- Har du spist? - Ja takk.
Skal vi ta en liten seiltur?
Nei. Jeg må mate kyllingene.
(klukker)
(pip-pip)
(pap-pap)
Er du også sulten?
Vær så god.
- Vil du se på kyllingene? - Ja, de også.
- Er den ikke fin? - Jo, nydelig.
Nesten bare dun.
Kjenn så lett den er.
Ja, tenk så lett.
- Wenche? - Ja?
Jeg tenker ofte på i vinter i Paris.
- Vi hadde det så festelig. - Ja.
Det var hyggelig.
Til slutt var vi sammen nesten hver eneste kveld.
Plutselig var du borte. "Til Italia," sa de på hotellet ditt.
Wenche, hvorfor dro du?
Jeg vet ikke.
- Wenche blir aldri gift. - Det skal du ikke banne på.
Jo, jeg kjenner rasen.
En voksen jente som klatrer i trærne mens mannfolkene ser opp i skjørtene.
Hun blir aldri gift. Hun mangler den rette bluferdighet.
- Gjør Wenche? - Hennes bluferdighet er ikke kokett.
- En bok. Nei, nei. - La den ligge, Severin.
- Hva skal vi gjøre med den? - La den ligge der den lå.
La det ligge i gresset? Hvordan kan du tenke sånn.
DET PERFEKTE EKTESKAP
Nei, du storeste.
Nei, ser man det?
"Det fullkomne ekteskap". Er det her det.
Morn.
Det skulle ikke være "Det fullkomne ekteskap" du leter etter?
Flytt deg, da.
Jeg overhørte akkurat en samtale mellom din mor og Severin.
Folk sier merkelige ting når de tror at ingen hører dem.
Du er så kortfattet. Ordknapp, om jeg så må si.
Fåmælt. Nesten taus.
- Jeg leser. - Er det lærerikt?
Ikke se så morsk ut. Barsk simpelthen.
Brysk. Bisk.
Du som er så pen, og har så bløtt navn.
Wenche. Et nydelig navn.
Innsmigrende.
Smilende nesten. Kjærtegnende.
- Jeg liker å snakke litt. - Jeg merker det.
Din mor sa noe rart om deg. Noe underlig.
Besynderlig. Jeg forsto ikke hva hun mente.
Nei, du er ikke nysgjerrig.
- Helt ubegripelig var det. - Hva sa mor?
- "Wenche blir aldri gift." - Hva sa du?
Jeg forsto det ikke. Tenk hvor stille jeg ville få det.
- Hvorfor skulle ikke jeg bli gift? - Du lar menn se opp i skjørtet ditt.
Slipp meg.
- Slipp meg, er du snill. - Nei.
- Jeg må... - Du rømmer ikke fra meg mer.
Vi seiler eller bader eller noe. Men sammen.
I gamle dager holdt folk en viss fasade.
De gjorde som de ville, men på utsiden holdt de på formene.
Du er fra oldtiden.
Du er et stolt minnesmerke. Et vikingskip.
Og du innbiller deg vel at du er en atombombe?
Man er moderne bare en gang i livet, og det er lenge siden for deg.
Der kommer jo slabbedasken.
Det smigrer meg at du legger merke til mitt nærvær.
Det er vanskelig å ikke legge merke til din tilstedeværelse.
Har du ikke noe å gjøre? Ikke noe kontor?
- Ingenting. - Så du skal være her hele høsten?
Jeg vil ikke unnvære å utveksle noen ord med Deres nåde.
Himmel og hav.
- De er fra pensjonatet. - Du ser det med det blotte øye.
Hei, Astrid, Gudrun og Sylvia.
- Kom over hit. - Jeg er naken.
- Det er bare Preben. Kom over hit. - Kom da.
- Ja, når dere er tørre. - Hallo.
Hvem har tatt...
Står du og ser på jentene? Skam deg, gamle mann.
Hvem har tatt badehetten min?
Det er en oppsiktsvekkende ting på snoren der borte.
Det er første gang du har gjort noen nytte for deg.
Alltid til tjeneste.
Merkelig med distingverte damer. Som fru Bornemann.
Hun mener jeg burde skamme meg.
"De er i Deres andre overgang."
"De drømmer om ganske unge jenter. 16 og 17 år."
"Det verste er at for hvert år De blir eldre, -
- blir jentene du ser på et halvt år yngre."
Tusen takk. Si meg, denne fru Bornemann...
Hun skulle ikke være en av de gamle fine damene på asylet?
Hva insinuerer du?
Jeg er ikke sammen med folk fra asylet. Jeg som er litt sånn...ja.
Selvfølgelig ikke. Skjønner ikke hvor jeg fikk det fra.
Esther soler seg sammen med...
- Nei, jeg ser ikke hvem det er. - Hartvig, selvfølgelig.
Midt i arbeidstiden? Der snur han seg.
Det er visst Hartvig.
- Trives du? - Jeg har det så godt.
- Men er du lykkelig? - Begynner du igjen.
Jeg blir ulykkelig hvis du spør meg mer.
- Skal vi reise en lang tur, Esther? - Hvor?
Hvor du vil. lndia, ltalia, Egypt.
Vi har jo akkurat kommet hjem fra bryllupsreise.
- Vi tar en til. - Du var jo så glad for å komme hjem.
Blås i det. Min største interesse er at du har det godt.
Hei!
Er den nå der igjen, den...
Klart?
Alt det, jorden, skauen, insektene, -
- det er der.
Det er det sikre. Du er det usikre i livet mitt.
Vil insektsamleren ha meg også på en knappenål?
Siden du kom, lever jeg et indeligere og rikere liv.
Fordi jeg føler at jeg må erobre deg på ny hver dag.
Sånn skal det være.
For hver gang jeg kjenner at du er min, -
- da strømmer det en lykkefølelse at jeg elsker deg.
Der kan du se, der sa jeg det av meg selv.
Ja, der datt det ut av deg.
Hva er det? Er det marinen?
Det er kystvakten. De ser etter smuglere.
Wenche, du svarte meg ikke sta. Hvorfor reiste du fra Paris?
Var det en annen?
Søren også. Kanskje du...
- Nei, det er ikke mulig. - Hva?
Tenkte du plutselig at det var for pengenes skyld?
Nei.
Pass på det du skal gjøre. Og du skal være seiler.
Hei der, Preben.
Hei, Esther. Godt og varmt.
- Ja, vi trenger regn. - Trenger vi regn igjen?
Ja, en skikkelig rotbløyte.
Jeg blir aldri vant til at det faller regn på meg fra himmelen.
Morn så lenge.
Friskt mot.
- Friskt mot? Han er ikke sjalu? - Hvorfor skulle han være det?
Jeg syns det er litt dumt å være så sikker.
Som Hartvig er. En kan aldri være helt sikker.
Mener du. Og hva vet egentlig du om det?
Jeg vet om en nydelig ung dame, gift med en rik og flott mann.
Hun rømte til Sarpsborg med en gal urmaker.
Nei, en kan tro, håpe, formode, -
- gå ut fra, stole på og ha tillit til.
Men være sikker? Nei.
- Han er kanskje ikke så sikker. - Du sa jo...
At han ikke trengte å være sjalu, ja. På deg.
Uforskammet. Du er ikke noe hyggelig i dag.
- Stakkars lille Preben. - Ja, vi er slemme mot ham i dag.
- Du er så søt. - Det er jeg bestandig.
Men det er ikke Esther.
Du må gå, for jeg vil bade, og jeg gidder ikke ta på badedrakten igjen.
- Det gjør ikke meg noe. - Men meg.
Gå og nøs prammen.
(plystrer)
- Spenn for den rolige, brune. - Hvorfor kan du ikke ta bilen?
Biler punkterer, det gjør ikke hester. Og de lukter bedre.
- Hvor skal du hen? - Til Mariefred.
De kjedelige menneskene. Og i denne varmen.
Seks kilometer landevei, tre kilo støv i lungene.
Det er bedre enn med en middag til med denne indianerstammen.
(uh-uh)
Var det ikke et eventyr om en prinsesse med et steinhjerte?
- Jeg husker ikke. - Du er den prinsessen.
Da du var liten, ble det kastet en fortryllelse over deg.
- Forsteinet deg. - Tror du det?
(ler)
Vi må heve forbannelsen. Vi må smelte steinhjertet.
- Jeg må... - Du må skifte bukser.
klokke kimer
Forte deg, må du også, ellers blir maten kald.
(gitarklimpring)
Nå er det Wenches tur. Hvor er det blitt av henne?
- Hun har evnen å gjøre se usynlig. - Da er det deg, Esther.
Nei, nå gidder jeg ikke mer.
Riibe, nå som vi er på tomannshånd...
Da jeg kom, var jeg ikke ventet, og Esther snakket om en overraskelse.
Ja. Du var overraskelsen.
- Skulle hele huset overraskes? - Spesielt Esther.
Du har med andre ord påtvunget Esther mitt selskap?
Ja. Jo.
Men hun ble jo helt henrykt.
Esther har det for dødt her, så hun må ha litt adspredelse.
Litt selskap og fornøyelse. Litt fristelse, nesten.
Så nå er jeg fristelsen?
Ja.
Fristelsen? Det var noe nytt. Det har jeg ikke vært med på før.
Syns du det er noe fristende ved meg?
Det gjør visst ikke Wenche heller.
Lurer på hvor hun er.
- Hva mente han med det? - Det var bare noe jeg sa.
Jeg fortalte ham at jeg ville du skulle ha litt fristelser.
- Sa du det Joachim? - Ja, her har du bare meg.
Jeg har jo giftet meg med deg, for f...
- Ja, men... - Men?
Jeg tror ikke jeg er dum akkurat, men jeg kan jo være det for det.
Jeg er ikke vittig og åndfull og intellektuell og artistisk.
Er du ikke?
- Du snakker som om jeg var et barn. - Men du er et barn.
Hvor har Wenche gjort av seg?
SLANK OG SUNN
- Hvorfor trenger jeg fristelse? - Ikke ta det bokstavelig.
Men hva mente du?
Sett at vi bodde på en øde øy.
- Ja? - Bare vi to.
Ville ikke det være koselig, da?
Men det ville ikke være noe å skryte av at du holdt deg til meg.
Så derfor vil du tilkalle andre?
Ja.
Andre menn av min egen stamme, så du kan skryte av at jeg blir.
Ja, at du velger meg også når du får sjansen til å...
- Sammenligne? - Ja, jeg vil ha...
- Bekreftelse? - Ja. Jeg vil vinne.
- Alle menn føler det sånn. - Hva om jeg blir glad i en annen?
- Jeg har tillit til deg. - Jeg kunne bli glad i en annen.
- Ja, det kunne du jo. - Jeg kan ikke vite det nå.
(kremter)
Sov jeg? Jeg tror nesten det.
Sa jeg hva fru Bornemann sa i morges?
Vi snakket om ekteskapet.
"Ekteskapet er som høna og krittstreken," sa hun.
Hvis man tegner en krittstrek rundt en høne, holder den seg der.
Den hypnostiseres av streken. Den tror ikke den kan gå over den.
"Men," sa hun, "hvis den en eneste gang skulle -
- spasere over krittstreken, -
- da nytter det ikke å sette den i ringen igjen."
"Sånn er ekteskapet."
"Det er bare en krittstrek tegnet rundt to personer."
Jeg får røre litt på befordringsmidlene mine.
Apostlenes hester.
Ja, nå er ikke jeg noen apostel.
- Tror du han sov? - Han sovner alltid når han er alene.
- Hørte du ikke hva han sa? - Var det ikke om fru Bornemann?
Jo.
Endelig fant jeg deg. Hvorfor forsvinner du hele tiden?
Ser du på utsikten?
Man ser da ikke så mye på sin egen utsikt.
Jeg vet ikke. Jeg har aldri hatt noen utsikt.
Ingen privat utsikt, mener jeg.
Som jeg kunne selge.
For eksempel.
Hvis du ikke sier noe nå, så dytter jeg deg uti.
Sånn ja.
- Fint måneskinn. - Ja.
Fullmåne.
- Det trekker opp i vest. - Ja.
Men her er det måneskinn.
Det fordømte tollvesentet. Vi går i dekning.
Wenche?
- Vet du hva vi gjør? - Nei.
Vi gifter oss.
- Frir du? - Jeg gjør visst det.
- Så det er teknikken? - Teknikken?
Å være så plutselig når du er ute og frir.
Ute og frir? Jeg? Det er første gang jeg har fridd til noen.
Jeg har aldri så mye som antydet noe om ekteskap overfor noen.
Jeg har fryktet det som døden. Heller fengsel enn ekteskap.
Helt til nå. Nå er det noe ganske annet.
Med deg er det annerledes.
Hva er det?
Det er første gang jeg har tenkt på ekteskap.
Og det er første gang jeg har vært forelsket i en rik pike.
Hva mener du?
- Kanskje det er for pengene. - Det er det da ikke.
- Ja, men det må det være. - Nei, så frekt!
Hvis du antyder det igjen...
- Jeg kan ta frieriet tilbake. - Nei, om du det gjør!
Wenche, er du sikker at det ikke er det som er annerledes denne gangen?
Jeg føler at det er noe annet som er annerledes denne gangen.
Det er Deres trekk, fru Bornemann.
- Sitter du der alene? - Ja, som du ser.
- Hadde du det hyggelig? - Nei. Hvor er alle sammen?
Rundt om. De leker kanskje gjemmelek.
- I måneksinn? - De er kanskje månesyke.
- Da kan de ikke være inne. - Ikke jeg heller. Sjakk.
- Bø! - Å, er det bare deg?
Bare?
- Fin kveld. Skjønt liv. - Er det så skjønt?
Det er ikke noe skjønnere enn å la dagene flyte i ørkesløshet -
- og likevel hver time være opptatt av det viktigste.
Fiske hvitting. Eller makrell. Og bade.
Tjue grader. Vannet er som svale kjærtegn.
Som kvinnehud. Bløtt, men fast.
Svalt, men varmt.
Etterpå soler jeg meg, og da er det luften og vinden som kjærtegner meg.
Det føles som om naturen er forelsket i meg.
- Blir du ikke lei av å drive? - Nei.
- Har du ikke lyst til å gjøre noe? - Arbeide? Jeg har penger nok.
Tenk på andre.
Jeg tenker da ikke på andre. Se til liljene på marken.
Jeg er ikke den verste liljen.
Jeg trives ikke med et sånt liljeliv. Å gå her uten å ha noe å gjøre.
- Du satt på kontor, er det bedre? - Nei. Men likevel...
Likevel.
(nynner)
- Bysser du meg? - Du er en liten gutt som Hartvig.
Jeg finner meg ikke i at du behandler Esther sånn. Det blir ulevelig.
Jeg ser det jeg ser, og jeg må være som jeg er.
- Men for min skyld. - Det er deg jeg tenker på.
Men da... Selv om du dessverre ikke liker Esther.
- Jeg liker henne ganske godt. - Det merker ingen.
Nei, jeg liker ikke at hun er din kone.
- Det er ikke hennes plass. - Jeg har jo giftet meg med henne.
Dessverre. Du er troskyldig, og de troskyldige blir utnyttet.
Hvor er resten av menasjeriet?
Vi tar en runde.
Det skyer over.
- Du er så pen i kveld. - Er jeg ikke alltid det?
Jo, men i kveld er det noe eget. Noe blekt og sjelfullt.
- Er du forelsket i meg? - Preben...
- Vet du ikke at jeg er gift? - Jo, med Hartvig. Min beste venn.
- Og du gjør kur til hans kone? - Det har ikke med vennskap å gjøre.
Kvinner er ikke fredet.
- Så du er jeger? - Det er vel alle menn.
Preben? Hvis jeg kom til deg en dag og sa:
"Her er jeg. Ta meg."
- Du tenker da ikke på noe sånt? - Nei, jeg sa "hva da".
Vet du hva. Dette er et altfor farlig samtaleemne.
Men hva svarte du, spør jeg?
- Husk at du er gift. - Ja, med din beste venn.
- Du er nok ingen jeger, Preben. - Er jeg ikke det?
- Nei, du skyter bare på blink. - Jeg skal vise deg!
Hva skal du vise meg?
Ingenting.
- Der kan du se. - Hva kan jeg se?
Hva heter det når jegeren møter det store dyret og begynner å skjelve?
Dyreskjelven. Du har dyreskjelven, Preben.
Nei, det vil jeg ikke ha sittende på meg.
- Det var ikke meningen. - Nei, det var det ikke.
Men det var godt. Det smakte jordbær.
Esther!
- Nå har du vel fått opp øynene. - Hva sa du, mor?
Denne forfatteren, din kones venn, han benytter tiden godt.
Hva kan man gjøre med dronningen?
Lukk døren, Esther, ellers kommer myggen inn.
Spiller du sjakk med deg selv?
Det blir gjerne til det med årene.
- Det kommer noen. - Nei.
Nei, det er ingen.
Men hadde det gjort noe hvis det hadde kommet noen?
- Jeg vet ikke, men... - Skal det være hemmelig?
Ja, kan vi ikke holde det hemmelig en stund?
Jo, for meg er det nok at jeg...
At jeg vet det.
Stuen virker så kald.
Kald? I denne varmen?
Det var ikke sånn ment.
Hvor er Hartvig?
- Hvor er Hartvig? - Hartvig? Jeg vet ikke.
- Dyrlegen er her. - Hva sa du?
Han er her med Sleipner.
- Skal du ikke snakke med ham. - Jo. Nei, det får vente.
Onkel Severin, det var noe jeg ville snakke med deg om.
Ingen betroelser, Esther. Jeg vil være venner med deg.
En angrer alltid betroelser.
Og så får en et horn i siden til den man har betrodd seg til.
Betro deg til ham.
- Det begynner å tykne til. - Det la jeg ikke merke til.
Og du som venter regn? Jeg tror jeg tar en titt på været.
Og jeg har noe å snakke med fru Bornemann om også.
- Si noe. - Hva da?
- Du så oss jo. - Ja.
- Du var jo forelsket i ham før. - Har jeg det?
Jeg forelsket meg i så mange. Det var bare en lek.
- Og nå har du tatt leken opp igjen. - Nei.
Det er ikke lett å forklare deg det du ikke forstår av deg selv.
- Jeg betyr ikke så mye for deg. - Tar du dette så alvorlig?
Tar jeg det alvorlig? Betyr det ikke noe for deg, da?
Er det en sport? Mor hadde vel rett da hun kalte deg en...
- Hva kalte hun meg? - En sigøyner.
En sigøyner som hadde tatt opphold, men som skal videre.
Jeg kan dra med én gang.
Tilgi meg, Esther. Glem det jeg sa.
Jeg forstår jeg har såret deg. Men du har såret meg også.
Hvordan?
Du inviterte Joachim for å få bevis for at jeg foretrakk deg.
Jeg var så trygg på deg.
- Du besto ikke prøven. - Jeg var vel ikke opplagt til det.
Kanskje jeg fikk en aldri så liten lyst til å falle for en fristelse.
- Mener du at jeg har drevet deg... - Det er du som har lekt.
Du kan erte en stein på deg med den uforskammede sikkerheten.
Jeg skaffer dere noe å drikke. Whisky og soda?
Utmerket. Whisky og soda. Herregårdsstil, ikke pjolter.
Whisky og soda.
Du tar feil av meg. Det er overflødig å spille komedie.
Jeg lager ikke scener. Kanskje det er min egen skyld.
Jeg skjønner ikke et ord. Ikke et komma.
La oss oppføre oss som voksne. Det er best du tar nattoget tilbake.
- Nattoget? - Jeg kjører deg til stasjonen.
Jeg har bare vært her en dag.
- Også for din egen skyld. - Jeg liker meg her.
- Du aner ikke hvor godt. - Jo, det gjør jeg.
Jeg reiser ikke. Jeg blir her som din gjest i minst fjorten dager.
Du mener...
Jeg er ingen bohem, og du syns kanskje jeg er snerpet.
- Men etter det som hendte... - Det vet ikke du noe om.
- Jo, det gjør jeg. - Men du kan ikke ha noe imot...
- Kan jeg ikke ha noe imot det? - Det angår jo ikke deg.
Dette går over alle grenser. Du reis er i natt.
- Kaster du meg ut? - Ja.
Det skal vi bli to om.
Tre om.
Vær så god.
Takk.
- Vær så god. - Takk.
- Hva går det av dere to? - Vennen din oppfører seg rart.
Wenche, jeg aner fred og ingen fare, og så begynner broren din å...
Alle er samlet ser jeg. Min sønn og sigøyneren.
Min datter og personen. Bare slabbedasken mangler.
Trykket stemning, oppgjør og bedrøvelse. Som man reder...
Hold opp, mor. Bland deg ikke opp i dette.
Nei, men du så jeg fikk rett.
- Hva fikk du rett i? - Jeg sa fra første dag...
- Hva sa du? - Hold opp.
Hun spør meg. Skal jeg bli henne svar skyldig?
- Det er så mange her. - Alt er offentlig nå til dags.
Og kan ikke du snakke rett ut, så kan jeg. Det renser luften.
Jeg sa at du tok min sønn for pengene.
- Ikke bry deg om mor. - Ti stille, Wenche.
Den fisken som gikk av kroken er alltid den største.
- Esther er den beste damen jeg vet. - Du også? Det er toppen.
- Ikke din sak å forsvare henne. - Og hvorfor ikke?
(ler)
Det er fortvilet!
Hartvig er nærsynt.
Men at han er halvblind på det indre øye, har han etter faren.
- Wenche blir aldri gift. - Jeg vil ikke høre. Jeg blir gift.
- Og hvem er den ulykkelige? - Ham.
- Ham? - Joachim?
Du? Nei, nå!
Personen selv? Livet har sine overraskelser.
Han kom i går med båt, øyensynlig invitert av min sønn.
Og i dag, for femten minutter siden, kysser han min svigerinne.
Og kl 10.03 deklareres hans forlovelse med min datter.
Er det sant?
Det kan du banne på.
Spør Hartvig.
- Herregud. - Jeg har kommet på asyl likevel.
De er ikke engang mann for å stå for det?
Men vi så i blaffet fra lyskasterne.
Buskene dine lyste lang vei.
- Men jeg har jo grå bukser. - Du kan sakene dine.
- Ingen dum idé å skifte bukser. - Han skiftet bukser før middag.
Jeg har prøvd å fortelle at det ikke var Joachim.
Hvem var det, da?
Han har hvite bukser!
- Så det var deg, Preben? - Hun var vemmelig mot meg.
Du hadde gjort det samme selv.
Du har fortjent en drink.
Tenk at det var deg. Du er en skikkelig luring.
- Det var Preben. - Hva er forskjellen?
Preben? Da er det bare en slags gjemmelek.
Jeg vet ikke om jeg liker dette. Gjelds det ikke når det er meg?
- Ta en drink. - Nei. Pass deg litt, du.
- Ellers forfører jeg kona di. - Nei, det gjør du ikke.
- Jo, det gjør jeg. - Det må vi vel være to om.
- Jeg klarer det på egen hånd. - Snille deg, Preben...
Jeg er ikke snill, og jeg er farlig for alle damer mellom 16 og 60.
- Vi skal ha litt champagne. - Jeg skal ikke ha champagne.
- Er det noe i veien? - Jeg tok deg jo for pengene.
Det er noe mor har våset om.
Jeg vet ikke riktig. Kanskje det er noe i det.
- Noe i hva? - At jeg tok deg for pengene.
Nå kommer bekjennelsen.
Bekjennelsen? Ja, hvorfor ikke?
- Esther! - Pengene.
Jeg satt på kontor fra ni til fire og skrev på maskin.
Jeg var ofte trøtt av den evige klapringen.
Så kom Hartvig. Og vi falt for hverandre.
- Der ser du. - Ja.
Men kanskje forelsket jeg meg i pengene også. Er det så rart?
- Og det spør du om? - Ja.
Dere som har dem, vet dere hva penger betyr?
Penger er frihet til å bestemme det en har lyst til å gjøre.
Det er klær og blomster og reiser, og ikke alltid å kjøpe det billigste.
Det er godt humør, og mat og vin og dans.
Er det så ille å falle for alt det?
Kanskje. Jeg gjorde nok det. Jeg la sammen de følelsene.
Den lille forelskelsen for Hartvig, og min lille forelskelse i pengene.
Og sammen ble det den berømte store kjærligheten. Trodde jeg.
- Der har dere meg. - Men siden, Esther?
Siden? Nå sitter jeg her. Vel-forsørget. På stas.
Ikke bare fornøyd.
Så urimelig er jeg. Ikke bare lykkelig.
Jeg har lengtet tilbake til skrive- maskinen. Men det forstår ikke dere.
Dere skjønner ikke noe.
Dere er som pene barn, alle dere som har levd på solsiden.
Det er som dere bor i et skap. Ikke noe kan komme nær dere.
Livet har ikke rørt ved dere, og dere kjenner det ikke.
Dere vet ikke hvor alvorlig det er, og hvor bittert det er -
- og hvor spennende det er og hvor høytidelig det er.
For det er det virkelige livet, og ikke bare en lek som kan slutte -
- og som det ikke er noen fare ved.
Nå fikk jeg endelig snakket ut.
Det er da futt i pikebarnet. Vi har kanskje gjort henne urett.
- Vi? - Vel, ikke du.
Esther, kom hit.
Nei, sigøyneren lystrer ikke lenger.
"Dere som har pengene."
- Joachim? - "Dere som lever på solsiden."
- Joachim? - Hva er det?
Tilgi meg at jeg...slo deg.
Jeg er så... Men du hører jo ikke på meg.
Esther var storartet. Smilende, alvorlig, overlegen.
Det er et motiv her.
- Joachim! - Ja, ja, ja.
- Hva mener du med dette? - Kan du ikke holde kjeft litt?
Før i dag sa du ikke et ord, men nå som jeg har fått en idé...
- Jeg har visst havnet i helvete! - Men...
Hvorfor må du slå meg sånn?
- Jeg kan ikke noe for det. - To ørefiker på ti minutter.
Dette blir et nydelig ekteskap.
Slå igjen.
Slå meg.
- Ditt troll. - Jeg vil ha ørefiken tilbake.
- Takk skal du ha, Joachim. - Du er et beist.
Det letter så rart. Jeg kjenner jeg forandrer meg.
Det var det som skulle til.
Ørefiken du ga meg. Jeg kjenner fortryllelsen glir av.
Husker du prinsessen med hjerte av stein?
Nå smelter det.
Jeg kjenner at det banker.
- Kjenn. - Ja, det banker.
Esther. Kjære Esther...
- Hva er det du gjør? - Pakker. Kjør meg til stasjonen.
- Esther, tenk deg om! - Det er for sent. Det må du forstå.
- Du mener da ikke at du tok meg... - For pengenes skyld? Nei, din tosk.
Jeg elsket deg da, og jeg elsker deg nå.
Jeg bor hos mor.
Jeg kan ikke bo som snylter her, -
- og ta flere giftige stikk av den infame moren din.
Ikke plag meg. Jeg har sånn hodepine.
Det verker i hele kroppen. Det er denne lumre heten.
- Ja, du er værsyk. - Ja, syk og kvalm og sint.
Kan du ikke vente til i morgen? Sove på det.
Sove på det?
Jeg har jo utlevert meg. Hun tror hun har taket på meg.
Jeg kan ikke være her lenger.
Vel, vel.
Mor, Esther vil reise.
- For godt. - Fra deg?
- Nei, fra deg. - Fra meg?
Ja, i natt. Reiser hun, kommer hun ikke tilbake.
Og da reiser jeg også. Sånn er det bare.
Kan du ikke overtale eller stoppe henne?
Nei, ikke jeg. Men kanskje du.
Vil du kjøre meg, eller skal jeg spørre Jens?
Dette er husnøklene.
De er dine nå, Esther.
Ta dem.
Vær så snill.
- Er det bra nå? - Fint, mor.
- God natt, begge to. - God natt, mor.
God n...
Esther...
(tordenskrall)
- Lyset gikk. - Slo det ned i huset?
Tror du det?
- Hei. - Å, er det deg?
Gud vet hvorfor jeg springer. Jeg kan ikke blir våtere.
Min søster sier du er en slabbedask, men det var visst jeg også som ung.
Når jeg faller fra, vil du kanskje overta min rolle?
- Det ville være en ære. - Da er det en avtale?
- Men fru Bornemann? - Henne skal jeg snakke med.
God natt.
Nei, ikke den. Hovedsikringen.
Til venstre, sa jeg. Vet du ikke forskjell på høyre og venstre?
Jeg er dikter, ikke elektriker.
Den ja.
For en kloss. Du har mye å lære.
Jeg begynner å skjønne det.
Som det lettet.
- Tordenvær renser luften. - Og hør som det regner.
- Nå gror det. - Ja, nå gror det i jorden din.
SLUTT